Emocionální a interpersonální inteligence

MODELY 
•	První model emoční inteligence nabídli Salovey a Mayer v roce 1990. 
•	Emoční inteligence se v jejich formálním pojetí týká zpracovávání emočních informací a přizpůsobování se jim. 
•	Jejím jádrem jsou tři duševní procesy, které autoři dělí následujícím způsobem:
•	 

•	1. posouzení a vyjadřování emocí
•	- u sebe – verbální a neverbální
•	- u ostatních – neverbální vnímání a empatie

•	2. regulace a kontrola emocí
•	- u sebe
•	- u ostatních

•	3. využití emocí adaptivním způsobem
•	- flexibilita plánování
•	- tvůrčí myšlení
•	- přesměrování pozornosti
•	- motivace

•	V roce 1997 přicházejí tito autoři s přepracovanou a vylepšenou konceptualizací EI, která ji vymezuje jako duševní schopnost a odlišuje ji od klasických sociálně-emočních osobnostních vlastností a vynechává třetí větev předchozího modelu, která byla kritizována pro mlhavost použitých pojmů. 
•	Místo toho je členěn do čtyř tříd schopností vztahujících se k emocím, které uspořádává od základních ke složitějším dovednostem.
•	 

•	1. Vnímání, posuzování a vyjadřování emocí
•	- příjem a rozpoznávání emočních informací ve vlastních fyzických stavech, pocitech, myšlenkách
•	- identifikace emocí u druhých lidí, v umění, v symbolech, v jazyce, v chování
•	- správné vyjadřování emocí a k nim se vztahujícím potřebám
•	- rozlišování mezi správným/nesprávným a čestným/nečestným vyjadřováním emocí

•	2. Emoční podpora myšlení
•	- užití emocí ke zlepšení usuzování, autoři nabízejí příklady událostí, které pomáhají při rozumovém zpracování emocí
•	- emoce usnadňují myšlení směřováním pozornosti k důležitým informacím, jsou jasné a dostupné
•	- změny nálad mění pohled jednotlivce (optimismus/pesimismus, podpora schopnosti vidět věci z různých úhlů)
•	- emoční stavy v různé míře podporují konkrétní přístupy k problémům (např. uměleckou tvořivost)

•	3. Porozumění emocím a jejich analýza
•	- týká se kognitivního zpracování emocí
•	- schopnost označovat emoce a rozpoznávat vztahy mezi slovy a emocemi
•	- schopnost interpretovat významy emocí ve vztazích
•	- schopnost porozumět složitým pocitům či směsicím protichůdných pocitů
•	- schopnost rozeznávat pravděpodobné přechody mezi emocemi od jedné k druhé

•	4. Čtvrtá a poslední větev přepracovaného modelu poukazuje na schopnost zvládání emocí vlastních i emocí ostatních lidí směrem k emočnímu a intelektovému zrání. Stýkají se zde např. motivační, emoční a kognitivní faktory, které po úspěšné identifikaci a vyrovnávání napomáhají zdárnému zvládání emocí.
•	- schopnost otevřenosti příjemným i nepříjemným pocitům
•	- schopnost podání se či odstupu od emoce dle její informační hodnoty
•	- schopnost promyšleného sledování a hodnocení emocí ve vztahu k sobě i druhým
•	- schopnost zvládání vlastních a cizích emocí zmírňováním negativních a posilováním pozitivních bez vytěsňování či zveličování nesených informací

•	Vedle tohoto modelu existuje množství dalších modelů, které spíše než aby si odporovaly, vzájemně se doplňují.

Daniel Goleman 
•	Jako emocionální inteligenci označuje způsob, jímž lidé nakládají se svými emocemi -jak se dokáží motivovat a ovládat, zda jsou schopni se pro něco nadchnout a vytrvat u toho. 
•	Tyto vlastnosti obvykle nejsou vrozené a čím lépe se jim děti naučí, tím větší budou mít šanci plně využít svých intelektuálních schopností.

•	Podle Golemana "mohou ti nejbystřejší z nás ztroskotat na útesech nezvládnutých vášní a nezkrotných impulzů. 
•	Lidé s vysokým IQ bývají často překvapivě špatnými navigátory svého soukromého života" 

•	I to je jeden z důvodů, proč běžné inteligenční testy neumožňují dobře předvídat, jak bude jedinec v životě úspěšný.

•	Jeden z výzkumů sledoval 95 studentů Harvardovy univerzity, kteří ji absolvovali ve 40. letech. 
•	Ve středním věku už byl jen malý rozdíl v úspěšnosti mezi těmi, kdo na univerzitě dosáhli vysokých hodnot IQ, a jejich bývalými spolužáky, kteří měli za studií nižší skóre. 

•	Na jedné straně máme interpersonální inteligenci, jejíž podstatou je schopnost rozumět těm druhým: co je motivuje, jak pracují a jak s nimi lze spolupracovat. 
•	Úspěšní obchodníci, politici, učitelé, lékaři a náboženští představitelé jsou vesměs jedinci s vysokou interpersonální inteligencí
Závěrem
•	Naše dosavadní představy o inteligenci bude nutno revidovat, aby odrážely rozmanitost faktorů, které nám umožňují dosáhnout v životě úspěchu. 
•	Něco podobného lze říci i o vzdělání samém.