PORADENSKÁ  ŠKOLA  W. GLASSERA: REALITY THERAPY 

•	PRO PORADENSKOU PRAXI NENÍ NIC PRAKTIČTĚJŠÍHO NEŽ DOBRÁ TEORIE
•	Proto odborná výuka poradců má obsahovat především teoretické principy, na jejichž základě lze pak formovat praktické intervence pro poradenskou práci .. 

•	'Hlavním předpokladem pro úspěšnou poradenskou činnost je znalost teorií osobnosti. 
•	Lidská osobnost jako kauzální zdroj chování jedince obsahuje dynamické síly, které chování utvářejí. 

•	Do pojmu "chování" je třeba zahrnout psychomotorické procesy všeho druhu, nejen vnější úkony a meziosobní vztahy, jež lze pozorovat, ale i nepostřehnutelné intrapsychické procesy kognitivního a emotivního rázu. 

•	Teorie osobnosti vysvětlují - každá z jiného. hlediska - vzájemné spojitosti a kontrasty dynamických sil, které jsou příčinami chování člověka. 
•	Chce-li poradce být úspěšný ve své práci, musí mít dostatečnou znalost těchto dynamických sil. 
•	Každá teorie osobnosti má své centrální téma, které vzešlo z osobních zážitků a zkušeností zakladatele té či oné teorie

APLIKACE TEORIÍ V PORADENSKÉ PRAXI 

•	Jednotlivé poradenské školy navazují na poznatky specifických teorií osobnosti. 
•	Formulují své poradenské a terapeutické intervence na základě určitého chápání vnitřních dynamických sil, jež utvářejí chování člověka. 
•	A poněvadž teorie osobnosti mají rozdílné způsoby chápání  psychodynamických sil osobnosti, i poradenské školy se liší svým zásadním zaměřením a metodami, kterých používají. 

•	Teorie osobnosti, které chápou lidské chování jako výsledek jedincova svobodného rozhodování, mají převážně optimistický názor na lidskou přirozenost:
•	 Každý' člověk má vrozenou potřebu sebe aktualizace a vnitřního růstu. 
•	Tyto teorie tvoří základnu pro poradenské školy s humanistickou tendencí. 

•	Protikladem jsou teorie, které se výhradně zabývají lidským chováním, pokud je lze objektivně pozorovat a měřit. 
•	Považují lidské chování za v podstatě nesvobodné, determinované především vlivy, které jsou mimo kontrolu jedince. 

•	Skinnerův behaviorismus (1953), zdůrazňuje, že osobnost není kauzálním východiskem lidského chování, nýbrž pouhou jeho odvozeninou.
•	 Tak lze stručně vyjádřit teoretický základ poradenských směrů, jež používají direktivní metody. 

GLASSEROVO ŘEŠENÍ 

•	Aplikujeme-li předešlou diskusi na poradenskou školu Williama Glassera, pochopíme, že jeho přínos pro poradenství spočívá v pokusu o organické skloubení dvou protikladných teorií - humanistické a behavioristické. 

•	Jeho základní postoj je humanistický: každý jedinec má vrozenou schopnost psychicky se rozvíjet, svobodně se rozhodovat a převzít zodpovědnost za vlastní chování. 
•	Behavioristické metody, kterých Glasser používá, jsou podřízeny jeho humanistickému zaměření a slouží hlavně jako techniky snazšího dosažení změn v chování klientů. 

GLASSEROVO POJETÍ LIDSKÉ OSOBNOSTI 

•	Podobně jako Rogers (1951), fenomenologové Combs a Snygg (1959) a Maslow (1970), zdůrazňuje Glasser roli lidských potřeb v životě jedince a nutnost uspokojení těchto potřeb pro fyzické a psychické zdraví. 

•	Podle jeho názoru obecná medicína pečuje o naše tělesné zdraví svým důrazem na uspokojení fyzických potřeb; psychiatrie se má zabývat uspokojením našich psychických potřeb-zejména dvou základních - ,,potřeby milovat a být milován a potřeby cítit, že jsme užiteční sobě samým a jiným. 
•	Pomáhat pacientům uspokojit tyto dvě potřeby je základem skutečnostní terapie"

•	Vzhledem k tomu, že tyto potřeby jsou společné lidem všech národností a věkových skupin, jedinec, u něhož jedna či druhá potřeba není uspokojena, trpí pocitem psychické prázdnoty a někdy i fyzickými problémy. 

•	Klienti, hledající  psychologickou pomoc, dávají najevo, že u sebe nenalézají základní možnost k uspokojení těchto dvou potřeb. 
•	Protože tento nedostatek palčivě pociťují ve svém prostředí, odmítají být psychologicky spjati se skutečností, v níž žijí. 

•	"Pacienti mají společný charakteristický příznak: všichni popírají skutečnost světa kolem sebe .... (Naše) terapie bude úspěšná, budou-li ochotní vzdát se popírání světa a uznají-li, že skutečnost opravdu existuje a že oni musí uspokojovat své potřeby v rámci skutečnosti." 

•	Podstata Glasserovy terapie tkví v logicky plánovaném programu, který má přivést pacienta k zodpovědnému chování, k uvědomělému přijetí skutečnosti. 

MÍSTO ZODPOVĚDNOSTI V LIDSKÉM ŽIVOTĚ 

•	Glasser odmítá determinismus jakéhokoli druhu.
•	 Člověk je naopak schopen svobodně a cílevědomě utvářet svůj život v rámci skutečnosti, což znamená, že přijímá zodpovědnost za své chování. 

•	"Zodpovědnost, pojem, který je základní pro skutečnostní terapii, je definován jako mož­nost uspokojovat (vlastní) potřeby takovým způsobem, aby jiní lidé nebyli zbavení možnosti uspokojení vlastních potřeb ... Zodpovědný člověk jedná takovým způsobem, aby získal pocit vlastní hodnoty a pocit, že je prospěšný druhým." 

•	Během života si každý člověk vytváří určitou identitu. 
•	Zodpovědnost vede jedince k získáni identity "úspěšnosti" (succes identity), nedostatek zodpovědnosti vede k identitě "spěšnosti" (failure identity). 
•	Glasser při tom zdůrazňuje etickou dimenzi lidského chování. 

•	Úspěš­nost pro něj neznamená "úspěch za každou cenu". 
•	Úspěšnosti lze dosáhnout pouze eticky správným, morálním jednáním.
•	 Psychiatr či poradce má za úkol ukázat klientům, jaké jednání lze eticky ospravedlnit a jaké jednání je nemorální. 

•	Glasserova teorie byla ve zkratce formulována trojici pojmů: Reality; Right, Responsibility - skutečnost (realita), morální jednáni, zodpovědnost (Burks, Stefflre 1979).' 
•	Glasser (1965) odmítá konvenční způsob ztotožňování nezodpovědného chování člověka s duševní chorobou: 

GLASSERŮV PORADENSKÝ PROCES 

•	V Glasserově pojetí je funkce psychiatra nebo psychologického poradce v podstatě intervenční a metodika poradenského procesu je především didaktická. 
•	Na základě teoretických závěru o struktuře osobnosti formuluje osm fází jako osnovu svého poradenského procesu .. 

•	1.vytvoření kladného vztahu s klientem. Klienti, kteří hledají pomoc, projevují svou touhu po přátelství a po identitě úspěšnosti. 
•	Proto hledají styk s někým, kdo podle jejich názoru dosáhl určitého úspěchu.
•	 Poradce představuje pro klienta úspěšného člověka, od něhož je možno očekávat přátelské chování. 

•	2.Koncentrace na chování klienta. Když je přátelský poměr mezi poradcem a klientem vytvořen, poradce nabádá klienta, aby soustředil pozornost na způsob svého chování. 

•	Mnohé poradenské školy považují vhled do klientova emotivního života za nutný předpoklad pro pochopení jeho chování a za základ jakékoli úspěšné terapie. 
•	Klientův vnitřní citový život je pro ně podstatnou složkou klientova problému. Glasser je opačného názoru. 

•	Ztotožňuje se v tomto ohledu s hlavní tezí behaviorismu: Považuje chování klienta za smě­rodatné a city pouze za následek chování. 
•	Podle Glasserovy teorie se poradce nemá ptát klienta: "Cítíte se spokojen nebo nespokojen?" 
•	Správná forma této otázky má znít: ,Jaké chování vám přináší pocity spokojenosti a jaké chování pocity nespokojenosti ?" 

•	Jak už bylo dříve naznačeno, Glasser očekává od poradce energickou snahu pomoci klientovi, aby si plně uvědomil, čím a jak se nyní zabývá. 
•	V počátečních fázích· terapie nemá smysl ptát se, "proč" .klient jedná určitým způsobem. Glasser je totiž přesvědčen, že si tuto otázku klient zodpoví sám, až dosáhne větší míry zodpovědnosti. 

•	V přípravných fázích je důležité klást otázky, které klientovi pomohou plně pochopit jeho jednání. 
•	"Neuvědomíme-li si své chování, nemůžeme se naučit jednat s větší kompetencí". 

•	3.Důraz na přítomnost. Koncentrací na přítomnost se Glasser ztotožňuje s názory fenomenologie, gestaltismu a humanistickou psychologií. 
•	Zamítá psychoanalytickou tézi o pramenech našeho přítomného chování v časově vzdálených zážitcích z dětství. 

•	Glasser klientovu minulost prostě ignoruje. 
•	Domnívá se, že rozbor klientových zážitků z dětství často způsobuje pravý opak toho, čeho chceme dosáhnout. 
•	Dává totiž klientovi možnost vyhnout se zodpovědnosti za jeho nynější chování pomocí traumatických zážitků v dětství. 

•	Pokud jde o chyby, kterých se klient dopouští, tedy o klientovo nezodpovědné chování, 
•	Glasser odmítá tendenci omlouvat klienta a svalovat vinu na jiné. 

•	4. Sebeorientace klienta. Během rozhovoru s poradcem má klient možnost získat realističtější názor na svůj život, zejména odpovědět si na otázku: "Uspokojuje mé nynější chování mé vnitřní potřeby?" 

•	Pokud klient sám neuzná, že jeho chování mu nedává uspokojení, nelze očekávat změnu jeho chování ani ochotu uvažovat o pozitivní změně. 

•	Poradce musí být trpělivý a uvědomovat si, že klient musí posoudit z osobního hlediska prospěšnost nebo neprospěšnost svého chováni. 
•	Poradce ovšem dává klientovi podněty k sebeorientaci - nejen slovy, ale také silou ,své osobnosti, která zde hraje významnou roli. 

•	"Terapeut musí být velmi zodpovědný člověk - pevný, zainteresovaný, lidský a citlivý. 
•	Musí být schopen uspokojovat své osobní potřeby a být ochoten' hovořit o svých vlastních vnitřních konfliktech, aby pacient viděl, že je možné jednat odpovědně i když je to někdy obtížné." 

•	5. Cesta k zodpovědnému chování; 
•	Důležitá fáze, která vede až k rehabilitaci klienta, začne teprve tehdy, když klient "uzná, že jeho chování je nezodpovědné" 

•	Glasser (1965) připomíná terapeutům, že učit klienty zodpovědnosti neznamená slibovat jim především spokojenost a štěstí: 	. 
•	"Spokojenost najdeme nejjistěji, jsme-li ochotni přijmout zodpovědnost za své chováni.
•	 Nezodpovědní lidé, kteří se vždy' snaží najít štěstí, aniž by přijali zodpovědnost, prožívají jen krátká období radosti, nikoliv trvalou spokojenost" 

•	Poradce má pomoci klientovi vypracovat praktický plán s dosažitelným cílem, který má  mít vlastnosti zdravého chování. Glasser zdůrazňuje, že zdravé chování 
•	1) může klient uskutečnit sám a bez větších obtíží, 
•	a 2) dává klientovi možnost zlepšit způsob svého života; 
•	3) nevyžaduje však soutěžení s jinými. 

•	6.Klientův závazek. Pro realistický plán je důležité, aby klient věděl, kam směřuje.
•	 Plán je první podstatný krok směrem k cíli, sám o sobě však nestačí k jeho dosažení. 
•	Klient musí být dostatečně motivován, aby na sebe převzal závazek jednat podle tohoto plánu. 
•	Jeho počáteční motivace se bude dále zvyšovat pozvolným dosahováním dílčích cílů 

•	7.žádné omluvy. 
•	V případě, že klient svůj závazek nesplnil; je zbytečné zjišťovat důvody, proč se tak stalo a okolnosti, které k tomu přispěly. 
•	Je však třeba ujasnit si s klientem, považuje-li závazek nadále za důležitý pro uspokojování svých potřeb. 

•	V případě, že se jasně ukáže, že klient1iv závazek je nevhodný, je třeba zrevidoyat způsob řešení problému.
•	 Poradce má přitom zdůraznit, že pro každou situaci lze najít rozumné, realistické řešení, k němuž se klient ve vlastním zájmu může zavázat 

•	8.Žádné punitivní opatření (tresty).
•	 Glasserovo odmítavé stanovisko vůči punitivním zákrokům je třeba hodnotit v souvislosti s jeho zkušenostmi, získanými ve škole pro deviantní děvčata v Kalifornii. 
•	Školní instituce' tohoto druhu většinou považují tresty různých stupňů za vhodné, výchovné prostředky. 

•	To však neplatí o logických důsledcích klientova chování.
•	 Domluví-li se 'klient a poradce předem, že se z nesplnění určitého závazku automaticky' vyvodí pro klienta nějaký nepříjemný důsledek, není to punitivní zákrok zvenčí 

•	Za příklad takové­ho logického důsledku klientova chování lze uvést předem ujednané poukázání určitého finančního příspěvku ve prospěch sportovního klubu, který je v klientově nepřízni. 

ZHODNOCENÍ GLASSEROVY SKUTEČNOSTNÍ TERAPIE 

•	Glasserovo pojetí psychologického poradenství se často odchyluje od zásad klasických teorií, které je předcházely. 
•	Glasser zcela zamítá psychoanalýzu. 
•	Ale i z teorií, s nimiž souhlasí, si vybírá jen některé jejich zásady, a odmítá jiné. 

Přednosti. 
•	Glasserova skutečnostní terapie dosáhla za posledních 30 let nepopiratelných úspěchů v oblastech psychiatrie, poradenství a pedagogiky. 
•	Objektivní data sama o sobě potvrzují zásadně pozitivní hodnocení. 

•	Skutečnostní terapie se velmi osvědčila v poradenské praxi - preventivní i korektivní - u klientů, trpících nedostatkem osobní zodpovědnosti, zejména u mladistvých a deviantních

•	Glasserova teorie je celkem jednoduchá a srozumitelná a lze ji bez větších obtíží aplikovat. 

•	Autor při její explikaci podává jasnou a přehlednou osnovu poradenského procesu a vždy znovu zdůrazňuje základní pojmy a cíle. 
•	Doporučuje také prostředky, kterých je možno používat k překonávání překážek, které klientovi ztěžují dosažení zodpovědnosti. 

Nedostatky. 
•	Nekomplikovanost Glasserovy teorie, která je její velkou předností, je bohužel také příčinou jejích základních nedostatky. 
•	Lidská osobnost je velmi složitá: 

•	1) chování je ovlivňováno nejen vědomými rozhodnutími jedince, nýbrž také genetickými a sociálními – faktory
•	2)z motivace člověka nelze vylučovat dynamické vlivy emocí, vědomých i podvědomých;· 

•	3)konečně jedinec ve svém životě prochází početnými: vývojovými fázemi a jejich vliv se zrcadlí v jeho přítomném chování. 	

•	Ve světle těchto skutečnosti je Glasserova interpretace lidské osobnosti často zjednodušující. 
•	Zabývá se převážně, viditelným chováním klienta a odmítá brát v úvahu prvky, ovlivňující toto chování - zážitky z minulosti a motivační dynamiku emocí. 

Závěr. 
•	Ve své klasické formě je Glasserova skutečnostní terapie. velmi úspěšná při práci s klienty, kteří se zdráhají přijmout odpovědnost za své chováni. 
•	Je však méně vhodná. pro poradenskou práci s klienty, kteří trpí problémy emocionálního rázu. 

Literatura:
•	Název : Terapie realitou
•	Autor : William Glasser
•	Popis : kniha Terapie realitou je základním dílem stejnojmenného terapeutického směru, pomáhajícího emocionálně narušeným lidem
Vyšlo : 14.05.2001
Počet stran : 189
Nakladatelství : Portál 2001